EFTER JULES VERNES ROMAN
KAPITEL 1: RYSTENDE RYGTER! I ÅR 1868
RYSTEDES SKIBSFARTEN AF RYGTER OM
ET FRYGTELIGT UHYRE. EN RÆKKE SÆRE HÆNDELSER
OVERGIK SKIBE, DER KRYDSEDE SYDHAVET
OG KUN MODIGE FARTØJER BEGAV SIG UD PA RUTEN.
Jeg tror ikke på uhyret.
Men vi behøver mandskab.
Og da ret skal være ret, får I dobbelt hyre plus en bonus
fra San Francisco til Shanghai med kost og logi.
De mener en kiste at ligge i!
Tag ikke hyre hos ham.
Et uhyre kan ikke bestikkes med dobbelt hyre og en bonus.
I vender aldrig hjem og kan hæve jeres løn.
Her er en, der var med på "Golden Arrow" og overlevede.
Kom nu, Billy.
Fortæl, hvad du så.
Jeg så uhyret.
En kabellængde var det fra snude til hale.
Det dukkede frem i nattemørket
med sit ene øje på størrelse med et fyrtårn.
Vi fik siden trykket ind om styrbord.
Vi blev torpederet hårdt om bagbord.
Til sidst ramte det os midtskibs.
Skibet knækkede midt over, så vi sank.
44 søfolk druknede.
Pointen er, at den går efter skibene.
Det er et mirakel, at gamle Billy er i live.
- Fortæl om dens tænder, Billy. - De var på størrelse med storsejlet.
Og dens ånde... Uh, den var hed som en ovn.
Og du har endda selv en bister ånde, dit snakkehoved.
Må jeg stille Dem nogle spørgsmål? Jeg er harpunér.
Jeg interesserer mig for uhyrer.
Hold Dem fra ham, nysgedrige rad!
Jeg ville blot lugte hans ånde. Jeg kan allerede lugte Deres.
Kog hans sved ned, og der er gratis grog til alle,
hvis I da kan synke det oven på hans skipperkrønniker...
Dér! Der er de!
- Hold op! - Kom, Casey.
Det her er ikke noget for en præstesøn.
Minnie!
Daisy, kom!
Lad os forføje os!
Hov, hvad bilder I jer ind?
I behøver ikke læsse af. Turen er aflyst.
Igen?
Det er latterligt. Det finder jeg mig ikke i.
- Vent her, kusk. - Javel, sir.
Er det sandt, at skibet ikke sejler?
Ja, desværre, professor Arronax. Mandskabet rømmede i morges.
Vi må og skal til Saigon. Er der ikke et andet skib?
Nej, jeg beklager. Næste.
Vi har rejst den halve jord rundt fra Paris og nu dette.
Vi kan ikke gøre noget.
Kun pakke og pakke ud. Jeg har ikke gjort andet i en måned nu.
Professor.
Så får San Francisco fornøjelsen af Deres selskab lidt længere.
Jeg er fra "The Bulletin". De er fra "The Globe" og "The Post".
Goddag.
Vi vil gerne høre Deres mening om uhyret.
Min mening tæller ikke stort i øjeblikket.
Faktisk ved jeg ikke mere end De selv, mine herrer.
Åh, professor, lige et øjeblik.
Ja?
Hvad mener Nationalmuseet i Paris om sagen?
Det kan jeg ikke svare på.
Men Deres ekspedition skulle jo indsamle fakta om uhyret.
De må være misinformeret.
Jeg tager til Østen af videnskabelige grunde,
hvis jeg da nogensinde når frem.
Professor, er kæmpenarhvalen virkelig 80 fod lang?
Spørg en fisk.
Hvis vi kunne gå dybt nok ned,
ville vi blive overrasket over væsnerne dernede.
Kan sådan et væsen knuse et skib og trække det ned?
Formentlig, hvis det er stort nok.
Tryk ikke det! Var Dem, professor.
Jeg kommer med en udtalelse senere.
De benægter altså ikke, at et sådant uhyre måske findes?
- Jeg benægter ingenting. - Er De sikker?
- Hvad tegner De? - Uhyret.
Tak, professor.
- Hav en god dag. - I lige måde, sir.
Den mangler bare vingerne.
Se, hvad de byder mig. Det har jeg aldrig sagt.
- Se denne tegning. - Det anede mig.
"Rædslerne i dybet blev i dag beskrevet"
"af professor Arronax fra Nationalmuseet i Paris."
Aldrig har jeg set noget så langt ude.
Langt ude?
Uhyrets proportioner stemmer vist meget godt.
Det er ikke Deres alvor.
Ikke at det fløj væk med skibet i munden.
Men størrelsen...
Nu jeg tænker over det, er det da en interessant forestilling.
Undskyld mig. Professor Arronax?
Ikke flere journalister. I har gjort skade nok.
Professoren er travlt optaget.
Jeg er udsendt af USA's regering.
USA's regering?
Må jeg komme ind?
- Må han komme ind? - Naturligvis, sir.
- Kom endelig ind, mr. Howard. - Tak.
Jeg skal fatte mig i korthed.
Jeg forstår, De skal til Østen og er blevet forsinket.
Sæt nu, vi kunne skaffe Dem derud ad en omvej.
Et 3-4 måneders krydstogt gennem Sydhavet?
- Kunne De acceptere det? - Jeg ville da være interesseret.
Sid ned.
Tak.
Jeg ser intet til hinder for at De og Deres tjener
er den amerikanske regerings gæster...
indtil vi sætter Dem i land i Saigon.
Hvorfor vil De gøre professoren den ære?
Æren er på vor side.
Som førende havekspert er De en glimrende observatør.
Deres iagttagelser vil påvirke den offentlige mening.
Vi kan således be- eller afkræfte visse rygter.
Jeg vidste det. Det drejer sig om uhyret.
- Er det rigtigt? - I højeste grad.
Ifølge aviserne tror De på rygterne.
Nej. Professoren er blevet fejlciteret på det værste.
Ja, jeg blev desværre fejlciteret.
Men jeg har et åbent sind, hvad angår det spørgsmål.
Så meget desto bedre. Deres vurdering er fordomsfri.
Forstår De, også andre lande vil foretage ekspeditioner.
Men vi vil have en fordel,
hvis De tager med.
- Det er venligt af Dem. - Vi siger ja.
Godt.
Så vil jeg bede Dem gå med nedenunder
og hilse på kaptajn Farragut.
Han har kommandoen over den fregat, De skal sejle med.
Jeg skulle måske tilføje, at han har sine meninger,
hvad angår søuhyrer.
- Hans sind er ikke åbent? - Så absolut ikke.
Vi stak sydover, og spændingen steg.
Alle om bord spejdede, der blev holdt udkig dag og nat.
Selv om han tænkte sit,
overlod kaptajn Farragut intet til tilfældigheder.
Planen var omhyggeligt at opdele Det Sydlige Stillehav i kvadrater
og afsøge hver enkelt af dem.
Den første måned sejlede vi i cirkler
og frem og tilbage.
Men vi så ikke skyggen af noget.
Falske alarmer var dagens orden,
og det højnede ikke just moralen.
Blæs!
Tværs til luvart!
I dagevis og nætter pløjede vi Stillehavet tyndt.
Vi begyndte at miste håbet.
Det kom ikke som nogen overraskelse,
da kaptajn Farragut den 8. december 1868,
kaldte os sammen i krigsrummet.
Nu mener jeg, jeg har ydet legenden retfærdighed.
Disse optegnelser er beviset.
Det er en nøjagtig logbog...
over tre en halv måneds sejlads...
i jagten på et søuhyre.
Efter min bedste overbevisning har uhyret aldrig fandtes.
- Opgiver De eftersøgningen? - Der er ikke andet for, professor.
Om ikke andet kan vi afvise rygterne...
og tvinge aviserne til at trække løgnene tilbage.
For mig at se har vi ikke bevist noget som helst, kaptajn.
Jeg føler ikke, vi kan spilde mere tid.
Min beslutning står fast.
Vi sætter Dem i land i Saigon.
Mine herrer.
Op med humøret, professor.
De glemmer alt om fiskeri, når De ser pigerne i Saigon.
Jeg troede, De var lovet en dusør for at harpunere uhyret, mr. Land.
De vidste, jeg aldrig ville kunne indløse den.
Når jeg kommer hjem, tager jeg hyre på den første den bedste hvalbåd.
Jeg bliver ikke rig, men det er bedre end at stange tænder med harpunen.
Måske er vi heldige. Uhyret kunne have sænket os.
De skræmmer mig.
Vær en god taber. Det er altid den største fisk, der undslipper.
Det var en skam, professor.
Jeg ved, De gerne så uhyret udstillet på Nationalmuseet.
Har en hval historie, drenge
En hval historie eller to
Om den store fisk Og piger jeg har haft kær
En aften som denne med Månen i sky
En hval historie, og den er ganske sand
Det sværver jeg på min tatovering
Der var Havfruen Minnie
Mødte hende i Madagascar
Hun ville kysse mig
Til hver en tid hun blev spurgt
Så en aften blev hendes kærlighed kold
Træd mig ned og hjælp mig op
Hun byttede mig for en torsk
Har en hval historie, drenge
En hval historie eller to
Om den store fisk Og piger jeg har haft kær
En aften som denne med Månen i sky
En hval historie, og den er ganske sand
Det sværver jeg på min tatovering
Så var der Typhoonen Tessie
Mødte hende på Java kysten
Da vi kyssede boblede jeg op som glødende lava
Da gav hun mig mit livs største chock
Træd mig ned og hjælp mig op
Hun var Kaptajnens hustru
Har en hval historie, drenge
En hval historie eller to
Om den store fisk Og piger jeg har haft kær
En aften som denne med Månen i sky
En hval historie, og den er ganske sand
Det sværver jeg på min tatovering
Så var der Harpoonen Hannah
Med et ansigt der kunne ryste dig
Læber som en fiske krog
Og en næse så skrækkelig
Hvis jeg kyssede hende
Og holdte hende tæt
Holdte hende tæt
Ville der aldrig være et sø uhyre
Der kunne skræmme mig
Har en hval historie, drenge
En hval historie eller to
Om den store fisk Og piger jeg har haft kær
En aften som denne med Månen i sky
En hval historie, og den er ganske sand
Det sværver jeg på min tatovering
Ohøj! Et skib ud for styrbords stævn!
Omkring! Sæt kursen mod det skib!
Bådsmandsmat, blæs alle mand til redningsbådene.
Javel, sir.
Alle mand til redningsbådene!
Jeg tror, hun gik ned med mand og mus.
De stakler.
Ikke en levende sjæl tilbage.
Hvad kan have forårsaget en så kraftig eksplosion?
Krudt og det, der er værre. En hel skibsladning af det.
Men hvad antændte det? Hun må have ramt noget.
Eller også har noget ramt skibet?
Hvad mener De?
- De mener et uhyre, ikke? - Ja! Det kan være uhyret.
Uhyre? Jeg har set flere uhyrer i min tantes akvarium
end på hele dette krydstogt.
- Selvfølgelig er det uhyret! - Det er uhyret!
Stik piben ind dernede!
Professor, jeg må bede Dem
holde Deres fiskehistorier for Dem selv.
Alle mand på dæk! Flydende objekt om bagbord.
Der er uhyret!
Trommeslager, slå til klart skib.
Gør tændladningerne klar!
Vågn nu op! Tag sigte og skyd. Hvad er der?
- Hun tager benene på nakken, sir. - Så ram hende dér. Fyr!
Javel. Ram roret i en ruf!
Vi ramte! Hun vender!
Hun vender!
Ned i travaljen, mr. Land.
Gør klar til at fire ned.
Professor! Hæng på!
Hæng på!
Sejl ikke fra os! Hjælp!
Hjælp!
De er manøvreudygtige. De kan ikke hjælpe.
Men de skal! Hjælp!
Hjælp!
Kan De se noget som helst?
Nej. Vent, til tågen letter.
Jeg er helt følelsesløs.
Se, professor. Der er noget derovre.
- Hvad er det? - Det ligner uhyret.
Jeg siger pyt, når bare det flyder.
Hvem har udviklet dette mirakel? En undervandsbåd.
En båd, der kan dykke?
Det er utroligt.
Mennesket har drømt om sådanne mirakler.
Ved De hvad? Det her huer mig ikke.
Ohøj! Er der nogen om bord?
Den... Den virker forladt.
Det er vist at bede om ballade, professor.
Hvorfor ikke vente? Måske kommer der nogen op.
Nej, hvis vi venter, synker den måske under os.
Det kan den nemlig sagtens.
Hallo.
Er der nogen dernede?
Her er jo lyst som om dagen.
Og det skyldes hverken olie eller gas.
- Der ligger stor klogskab bag. - Ja, og stor ondskab.
Glem ikke, at dette er en destruktiv maskine.
Hallo.
Ohøj! Er der nogen?
Ohøj! Er der nogen om bord?
Hørte De det, professor?
Nogen kalder udenfor.
- Kom. - Vent.
Se engang.
Giv mig en hånd med rebet, makker.
- Tag fat om åren. - Er det Dem, Ned?
- Faldt der andre af? - Ja, professoren er nedenunder.
Så fik han så sandelig sit uhyre.
Skibet virker øde, men jeg tror ikke, det varer ved så længe.
Og jeg har ikke lyst til at møde ejerne.
Jeg skal heller ikke nyde noget.
Jeg tager chancen på åbent hav, hvis De ikke har noget imod det.
Sådan har jeg det også. Nu skal jeg kalde på professoren.
Giv mig først en hånd. Tag fat om åren.
Vi skal have den vendt.
Hold ved.
Stort.
Jeg har aldrig set magen til husbåd.
Se, det må være kabyssen.
- Kokken har også fri. - Jeg kalder på professoren.
Professor.
Professor!
Kan De høre mig?
Professor.
Professor, hvor er De?
Hallo. Jeg er herinde.
Hvor?
Jeg troede aldrig, jeg skulle se Dem mere.
Hvad er der?
En begravelse under havets overflade.
Ned Land er her med en båd.
- Den høje må være lederen. - De kan komme når som helst.
Se at komme væk!
Hjælp!
- Gennemsøg båden. - Javel. Følg med mig.
Grib ham!
Sænk den travalje.
Lad være med at skubbe.
I er fra fregatten, der angreb mig, ikke sandt?
Vi troede, det var et uhyre,
ikke en menneskeskabt opfindelse.
Det er Ned Land, mesterharpunér.
Min tjener, Conseil,
og jeg er Pierre Aronnax fra Nationalmuseet i Paris.
Professor Aronnax.
Jeg har hørt om Dem og studeret Deres artikler.
Det er heldigt, Deres baggrund adskiller sig lidt
fra Deres medsammensvornes.
De kan blive. Før de andre op på dæk.
Lige et øjeblik. Hvad vil De gøre ved os?
Jeg har ikke inviteret Dem. De kom som fjende for at knuse mig.
Det er ikke sandt. De har ikke gjort noget.
Giv ikke os skylden for, at fregatten beskød Dem.
- Jeg kræver en fair rettergang. - De har været for retten.
De kom ad søvejen. De rejser ad søvejen.
Lad så være med at skubbe mig!
Det kan De da ikke. Det er uciviliseret.
Jeg er ikke det, man forstår ved civiliseret.
Jeg havde mine grunde til at bryde med samfundet.
Derfor følger jeg ikke dets love.
Jamen jeg er lige så skyldig, som de er.
Jeg indrømmer, at de to og jeg selv
påmønstrede skibet for at jage et såkaldt uhyre.
Men vi har ikke mere skyld end resten af verden.
Det er også skyld nok.
De har meget at lære, professor.
Deres bog er genial,
men den mangler visioner.
De er nået så langt, som landbaseret videnskab tillader.
Dybhavets historie begynder, hvor De slap,
med undere, der trodser enhver beskrivelse.
Hemmeligheder, der er mine alene,
men som jeg ville være villig til at dele med Dem.
Til gengæld for mine kammeraters liv?
De må desværre vælge mellem dem og mig.
Det kan jeg ikke gå med til.
Det er jeg ked af, professor.
Før ham op!
- Og gør klar til afgang. - Javel.
- Alle mand på deres poster! - Javel.
Gør klar til dykning.
Langsomt fremad.
- Hvad er han ude på? - Ved det ikke.
- Justér forskibs ballast. - Justér forskibs ballast.
Tre grader nedad.
Sluk alle motorer! Gå op til overfladen og afvent nærmere.
- Saml de to mænd op. - Hvad så med ham den anden?
Tag dem alle med nedenunder. Anbring dem i kvarterarrest.
Jeg fik svar på det, jeg ville vide.
Esmie. Værsgo.
Sådan. Og så et kys.
Af sted med dig, Esmie. Kom ind, d'herrer.
Værsgo at tage plads.
Tak.
Professor.
De må servere.
Deres tøj er til tørre og vil blive returneret snarest.
Tag i mellemtiden imod min ydmyge gæstfrihed.
Ydmyg, siger han.
- De lider ingen nød, kammerat. - Kald mig bare kaptajn Nemo.
Jeg vil gerne udtrykke vor taknemlighed over at være i live.
Jeg ønsker ikke taknemlighed. I er under strengt opsyn,
og jeg advarer imod flugtforsøg.
Forstår De Deres situation?
Tja. Har en fange ikke ret til at flygte?
- Det er korrekt. - Og en gæst behøver det ikke.
Så er vi vel lidt begge dele.
Betragt det som en heldig blanding, mr. Land.
Jeg tolererer ingen gæster om bord på Nautilus,
og De har set, hvad der sker med fanger.
Maden er lækker, ikke sandt, professor?
Jo, jeg har aldrig smagt noget bedre.
Der ligger en gaffel der, mr. Land, men De bruger måske ikke bestik?
Det siger mig ikke noget.
Hvordan er De i stand til at diske sådan op, kaptajn?
Retterne stammer udelukkende fra mit havkøkken.
Her er intet fra landjorden.
Hvor besynderligt. Det smager som kalv.
De tager fejl. Det er søslange-filet.
Så er dette vel heller ikke lam?
Det er spidsbryst af glødefisk med søpung-dressing.
Det smager dejligt.
Faktisk bedre end lam.
Min kok tryller med havets ingredienser.
De er da ikke færdig, er De?
Kun med hovedretten.
Send lige fløden rundt, kammerat.
Det er nu mælk fra den store spermacethval.
Og de lækre frugter er faktisk syltede søagurker.
Det havde jeg aldrig gættet. De er meget lækre.
Spis Deres kage, mr. Land.
Jeg tror ikke, det er kage.
Hvad er det?
Det er min egen opskrift. En sauté af blækspruttefostre.
Intet af det kan jo spises! Sauté af blækspruttefostre.
Eftersom vi nærmer os øen Crespo,
får De lejlighed til selv at vælge Deres mad.
Vil det sige, vi kommer op af undervandsbåden?
I anledning af en kort jagt.
- Den er jeg med på. - Også jeg.
- Hvornår starter vi? - Så godt som øjeblikkelig.
Disse to skal med på ekspeditionen. Vil De klargøre dem?
Javel.
- Tag imod en af disse cigarer. - Tak.
Dejlig røg.
Men anderledes. Havana?
Søgræs.
Jeg kan ikke påstå, at De ikke gør os det behageligt, kaptajn.
Men jeg har det som en dødsdømt, der har spist sit sidste måltid.
Et rigtig udmærket måltid.
Tak.
Jeg vil stadig gerne vide, hvorfor De sparede os.
Jeg ville teste Deres loyalitet over for Deres kammerater.
Jeg kan få brug for malplaceret hengivenhed.
Malplaceret?
Det trøster mig, at livet ikke var for høj en pris at betale
for næstekærlighed.
Jeg forstår ikke.
Det er lige nu heller ikke meningen.
Men jeg får måske brug for Dem.
Og indtil jeg bestemmer mig, vil De ikke kede Dem her.
Her er litteratur,
kunstskatte, mine samlinger,
og sågar musik, skulle De ønske det.
Vi er nu næsten ved øen Crespo.
Alt dette var engang en ø.
Selv om den nu er sunket, er den alligevel frugtbar.
- Her jager vi og dyrker jorden. - Under vandet?
Havet opfylder alle mine behov.
Og det kalder de jagt. Jeg vidste, der var en hage.
Man kan ikke foretage sig noget på den båd uden at blive våd.
Jeg føler, jeg tager arbejdet fra en fisk.
Vent lidt. Hvor skal De hen med den?
Hvad laver De?
En ekspedition fra Nautilus.
De to, der prøver at følge med er Deres kammerater.
Det er nyt for dem. De lærer det hurtigt.
- Vil De gøre Dem følgeskab? - Ja, faktisk!
Jeg vil godt møde disse undere ansigt til ansigt.
Meget vel. Jeg skal præsentere Dem for dem.
En besynderlig verden i tusmørke åbnede sig foran mig,
og jeg følte mig som den første, der satte foden på en anden planet.
En ubuden gæst i en mystisk have nede i dybet.
Kaptajn Nemo og jeg var ikke alene.
Der var jægere og farmere fra undervandsbåden,
som høstede på havets bund.
Jeg kunne kun beundre hans foretagsomhed
og misunde ham herredømmet over denne glemte del af naturen.
Han havde til overflod alt de ting,
der er nødvendige for livets opretholdelse.
Et undervands-spisekammer fyldt til bristepunktet,
hvor kaptajn Nemo frit kunne forsyne sig.
Det er ikke til at tro! Vi efterlod en skat derude!
En kiste med guld, sølv og diamanter!
De var sendt ud efter mad! Man kan ikke spise sølvmønter!
Jeg kan godt!
De lægger absurd megen vægt på billige menneskelige goder.
Om bord på Nautilus bruger vi den slags flitterstads som ballast.
Ballast?
Jeg kunne godt tænke mig at lette skibet lidt.
Den største skat af alle, mr. Land, er et sundt sind og en fyldt mave.
Når De er sendt ud efter mad, skal De ikke samle penge op.
Det har De da ellers gjort, skal jeg lige love for.
- Ned, De forglemmer Dem. - Sæt ikke mit tålmod på prøve.
I stedet for at våge over Dem, har jeg en lettere løsning.
Sikke et spild!
Ned, professoren vil tale med Dem.
Såh?
Luk venligst døren.
Tro ikke et sekund, at det var en tom trussel, han kom med.
De får os alle dræbt, hvis De bliver ved med at støde ham.
Se nu, hvad De fik os ud i ved at gå væk fra de andre.
- Hvorfor gjorde De det? - Spørg ham. Han gik med.
Af videnskabelig interesse. Jeg kendte ikke til nogen skat.
Ikke det?
De hjalp med at bære kisten, løgnhals.
Vi må ikke skændes, men holde sammen.
- Det er vores eneste chance. - Chance? For hvad?
Denne vanvittige jernpotte har fordrejet hovedet på Dem.
De vil være afventende i håb om at aflure Nemos hemmeligheder.
Det skylder vi verden, Ned.
- Har De en bedre plan? - Ja.
Jeg vil væk herfra.
Og gerne med lommerne fulde.
Så tåbelig kunne De vel ikke være?
Hvorfor ikke? Han har en formue om bord.
Og kald det ikke at stjæle, for sådan har han fået den.
Hvis vi kan overtage skibet, er vi rige.
Jeg kan få min egen båd,
og De skal ikke sulte på en professorlønning.
Se ikke på mig med de der dådyrøjne.
Jeg så guldet glimte i dem, da kisten sprang op.
Ned, hør på mig.
De må glemme den tanke.
Lov mig, at De ikke begynder på noget selv.
Det kan jeg ikke love, professor.
Prøv nu på min måde først.
Jeg kan vinde Nemos fortrolighed med lidt tid og hjælp fra Dem.
Kan jeg regne med Dem?
Okay, så meget vil jeg love:
Jeg prøver ikke at begå mytteri ene mand. Endnu.
Det er bedst sådan her, tro mig.
Der er en ting, De skal vide, professor.
Nemo er skingrende skør.
Man kan ikke lave aftaler med en gal hund.
Giv De ham sukker, så lægger jeg planer for at stoppe ham.
Tåbe.
Han fatter simpelt hen ikke betydningen af alt dette.
Vi har enesteående opdagelser inden for rækkevidde,
og så fabler han om guld og flugt.
Trivialiteter. Nonsens.
Det afhænger af, hvordan man ser på det.
Jeg tror, Ned sætter sit liv højere end videnskabelige landvindinger.
Hans liv er uden betydning.
Det er mit og Deres også sammenlignet med dette.
Vi kan ikke have, at han gør Nemo vred.
I dag løb vi ind i et frygteligt stormvejr.
Et almindeligt fartøj ville have lidt stor skade.
Uskadt og i sikkerhed
sejlede Nautilus under uvejret.
Jeg havde meget at tænke på,
så jeg lod min tjener tage sig af Ned Land.
Selv om han tilsyneladende var faldet til ro,
vidste jeg, vi måtte holde øje med ham.
Javel, jeg undersøger alle nedre dæk, sir.
Har en hval historie, drenge
En hval historie, og den er ganske sand
Om den store fisk Og piger jeg har haft kær
En aften som denne med Månen i sky
Er den ikke sød?
Som rejsen skred frem,
pirrede Nautilus og dens motorkraft
min nysgerrighed.
På opfordring af min vært inspicerede jeg skibet.
Han virkede opsat på at vise mig alt.
Vi beså selveste fartøjets hjerte,
drivaggregatet.
Det var tydeligt, kaptajn Nemo havde opdaget det,
mennesket altid har søgt efter:
Universets dynamiske kraft.
Alene denne hemmelighed gav ham herredømmet over havet.
Det er næsten ubegribeligt,
hvordan nogen kunne udtænke og bygge et sådant fartøj.
Og med et slag...
få en magt, der overgår videnskabens vildeste drømme.
En sådan hemmelighed kan revolutionere verden.
Eller ødelægge den.
Se, hvor fredfyldt her er.
Havet er alting.
Et umådeligt naturområde, hvor jeg bevæger mig frit.
Uden at tænke videre over det...
havde kaptajn Nemo nøglen til verdens fremtid i hænderne.
Jeg studerede ham
og indså, at stærke kræfter var på spil inden i denne sære mand.
Tænk engang.
På overfladen hersker sult og frygt.
Menneskene håndhæver uretfærdige love.
De slås, flår hinanden i småstykker.
Få meter under bøglerne ophører deres herredømme,
og deres ondskab drukner.
Her på havets bund hersker kun uafhængighed.
Her er jeg fri.
Tænk, hvad der kunne ske, hvis de havde maskiner
som denne undervandsbåd.
Så hellere lad dem tro på et uhyre
og jage mig med harpuner.
Efter at have tilbagelagt 10.000 mil under havet
havde jeg stadig ikke løst mysteriet kaptajn Nemo.
Men så en dag bad han mig gå med i land.
Jeg følte, at jeg omsider ville få svaret.
Fangelejren Rorapandi, den hvide mands grav.
Jeg troede, den var nedlagt.
Intet, der giver den forhadte nation profit, bliver nedlagt.
De kan bedre se, hvad jeg mener, gennem denne her.
Hvad er det for sække, de bærer på?
Nitrater og fosfater til ammunition, kimene til krig.
Skibet bliver lastet med død,
og når skibet når hjem, dør verden en lille smule mere.
Jeg var engang en af de ynkelige stakler, De ser der.
Kig en gang til.
De må ikke glemme, hvad De har set i dag.
Jeg har set tilstrækkeligt.
Det er for evigt brændt ind i min hukommelse.
Jeg undslap ikke derfra alene.
Der var andre, og de fleste er blevet hos mig.
Mandskabet på Nautilus?
De er pligttro mænd med en plan for livet
men også en plan for døden.
Vi stjal et skib og flygtede uden for kortenes rækkevidde
til et sted kaldet Vulcania.
Vulcania? Det lyder fjernt.
Fjernt og godt.
Der byggede vi Nautilus.
De skal få lov at se det hele med egne øjne.
Når vores mission er fuldbragt, vender Nautilus hjem.
De sætter dampen op, sir.
Udmærket.
Skibet uden flag sejler med tidevandet.
Men det onde, det bærer på, skal aldrig nå sin destination.
- De kender Deres ordrer. - Javel.
- Gå til jeres poster. - Gå nedenunder, professor.
- Vil De sænke det skib? - Gå så nedenunder!
Bliv i Deres kvarter!
Gør motorerne klar.
Halv kraft frem!
Kollisionshastighed, fuld fart!
Kollissionoshastighed, fuld fart!
Professor?
Er De all right?
Alle disse mænd. De havde ikke en chance.
De var sømænd ligesom jeg
og blev slagtet af det uhyre De prøver at blive venner med.
Nej, Ned.
Jeg ved ikke med Dem, professor.
Men jeg føler mig som en kniv, der har ramt en ven i ryggen.
Gå til Deres kvarter.
Det hænger mig ud af halsen.
Skadesrapport, sir.
Roret og styrbords dybdereguleringsror beskadiget.
Saml en reparationsenhed. Vi udbedrer skaden nødtørftigt.
Javel.
Jeg bad Dem om at gå, professor.
De inviterede mig i land
for at se, hvor umenneskelige mennesker er mod hinanden.
Hvorfor? For at retfærdiggøre dette?
De er ikke alene en morder. De er også en hykler.
Beviset ligger derude.
Kalder De det mord? Jeg ser også mord!
Ikke skrevet i de dødes ansigter derude,
men på tusinder af andre dødes!
Dér er morderne, dødens købmænd. Jeg er hævneren.
Er mord da en ret forbeholdt den forhadte nation,
der har berøvet mig alt?
Alt undtagen min hemmelighed.
Hemmeligheden om ubåden og den energi, der driver den.
De prøvede. De kastede mig i fængsel, og da det ikke lykkedes dem...
Da det ikke lykkedes dem,
torturerede de min hustru og min lille søn til døde.
Ved De, hvad kærlighed vil sige, professor?
Det tror jeg nok, jeg gør.
Hvad De ikke forstår, er hadets magt.
Det kan fylde hjertet akkurat som kærligheden.
Det gør mig ondt for Dem.
Det er en køn trøst.
Eksplosionerne spredte alt ud over det hele.
Jeg ville bare rydde op.
- Jeg vil gerne tale med Dem. - Om hvad?
Jeg synes, det er gået vidt nok nu.
Mord rører ham ikke. Jeg tror, han nyder det.
Det er De sikker på?
Helt sikker?
Jeg kan kun dømme ham ud fra, hvad jeg har set.
Det tilkommer ikke Dem at dømme. De ved intet om kaptajnen.
Han har allerede sagt, at han har brug for mig.
Mere vigtigt er det, at verden har brug for ham.
Det må jeg få ham til at forstå.
Så vil han dømme sig selv hårdere, end De nogensinde kan.
Er det forstået?
Hvis De siger det, kaptajn.
Gå og lad mig være alene.
Hvad kaldte De mig? "Kaptajn?"
Ja.
Og jeg må sige, der er en vis lighed.
- Har De set tilstrækkeligt? - Jeg må tale med Dem.
Lede spion. Har professoren bedt Dem om det?
Det er professoren, jeg vil tale med Dem om!
De havde ret. Nemo har fået ham på sin side.
Ja, og jeg har også ret i, at De udspionerer mig.
Jeg har hele tiden vidst, at De stjal mad og værdier.
Jeg fortalte det ikke til nogen. Det glædede mig. Måske behøver vi det.
Vi? Siden hvornår behøver jeg Dem?
Vi behøver hinanden. Ned, jeg vil være venner.
"Jeg vil være venner." Og jeg vil flygte.
Det vil jeg også. Sammen med Dem.
Og vi må redde professoren, selv om han ikke selv vil.
De sagde, De havde en plan. Har De da det?
- Ja, jeg har en plan. - Og?
Problemet er, at den ikke duer.
Jeg kan ikke finde ud af, hvordan de styrer dette fartøj.
Der står ingenting skrevet. Ingen kurs, ingen pejlemærker.
Hvis vi kendte destinationen, ville vi have en chance.
Det er ikke noget problem.
Jeg læste professorens dagbog. Der stod om Nemos planer.
Vi er på vej til et sted, der hedder Vulcania.
- Vulcania? - Ja, det er Nemos base.
Hvorfor har De ikke sagt det? Det er det, jeg har ventet på!
- Er det? - Ja da!
Vulcania!
Jeg må kigge på kortene.
Hvorfor ikke?
Jeg får brug for alle mand.
- De holder vagt. - Javel.
- Hold udkig efter ham. - Javel.
Hej, Ned.
Læg dem tilbage, han kommer nu.
All right, all right!
Hurtigt, han kommer!
Det var på et hængende hår.
I den grad.
- Det er Nemos kahyt. - Ja.
Han sørger godt for sig selv.
Måske...
Lad os se at komme ud. Hvis de finder os her, er vi...
- Hvad nu? - Giv mig papir og blyant.
- Til hvad? - Jeg tror, jeg har fundet noget.
Ja?
Se. Alle afstande er udmålt fra dette punkt.
Det er de også.
Stik mig passeren, hurtigt.
Lad mig prøve at regne det ud. Længdegraden...
- Stille! - Stille.
Værsgo. Tag en cigar.
Hov, den kan lide dem!
- En mere? Så giv mig et kys. - De har et godt tag på dyr.
Det går bedre med kvinder. Og de spiser ikke cigarer som...
Vær stille!
- Mad den. - All right.
Du skal nok få en cigar. Her. Tag en.
Ja, jeg elsker også dig. Jeg finder nogle flere til dig.
- De skal ikke lege med den! - Jeg leger ikke!
Rolig nu. Vær en god pige.
Lige så stille. Du skal ikke være grådig.
- Vi reparerer resten på basen. - Han kommer.
Lad os gå.
- Sæt fart på 50 favne vand. - Sæt fart på 50 favne vand.
Esmie.
Jeg må foretage undersøgelser. Skaf mig nogle prøver.
- Hvad for nogle prøver? - Dem i flaskerne. Af sted.
- Bliv nu ikke grebet. - Nej.
Ned, her har De alt fra den sjældne nøgengællet til østers.
Det er ikke sæson for østers. I vasken med dem, hit med flaskerne.
Det kan De da ikke mene. De er uvurderlige.
De vil da vel ikke sende flaskepost?
Det gik af mode med Robinson Crusoe.
De har glemt, vi lever i det 19. århundrede.
Jeg har også glemt en anden ting.
Det var fordi, De udspionerede mig.
Lad mig ikke tage Dem i at luske rundt i min ende af skibet igen.
Jeg slår nødig på folk, men De bad selv om det.
Og jeg som troede, vi var venner.
Selvfølgelig er vi venner!
Værsgo. Slå mig bare. Slå mig.
- Mener De det? - De kan ikke undgå at ramme.
Nu er vi venner.
All right, skibskammerat!
Nu skal jeg fortælle Dem, hvad jeg havde i sinde.
Det er måske gammeldags at sende flaskepost...
men jeg har hørt, det virker.
- Alkohol. - Ren alkohol.
Vi sier haletudserne fra og beholder sprutten.
Den er uvurderlig.
Hold nu bare den her.
Jeg kender en, der led skibbrud ved Bahamas.
Han og en kvindelig passager var alene på en øde ø.
De havde masser af tid,
så de gav sig til at skrive sedler,
puttede dem i gamle romflasker og satte dem i søen.
En af dem nåede frem, og de blev reddet.
Hvad er der i vejen?
Jeg slugte den.
Det var en Flabellina oculina.
Stakkels den.
Flabellina oculina.
Hun lystrer ikke roret, sir.
Slå bak for fuld kraft!
- Hvad er der sket? - Vi er vist gået på grund.
Hvad skete der?
Var det et uheld, kaptajn?
Roret er i stykker, vi ramte et rev. Tidevandet bringer os flot i aften.
Vi er ud for Ny Guineas kyst. Har De lyst at gå i land?
Næ, tak. Sidst vi var i land, var det optakten til mord.
- Se efter lækker. - Javel.
Tænk at forspilde sådan en chance.
Professoren har mistet forstanden.
Lugt. Sødt som et englekys.
Landjorden, kammerat. Kokosnødder, mangoer og...
indfødte piger, der higer efter kærlighed.
Jeg ville give alt for at hilse på et træ igen.
Det ville jeg også. Og professoren med.
Jeg ved, hvor gerne han vil indsamle prøver,
men han vil ikke bede Nemo om noget.
Kan De ikke gå i stedet for?
Jo. Og hvad med Dem?
Mig? Jeg er fanatisk samler.
Der kan ikke ske noget ved at spørge.
Overhovedet ikke, kammerat.
Kaptajn, jeg tænkte på,
når nu professoren ikke vil i land, om jeg kunne gå i hans sted?
Jeg vil gerne indsamle prøver og tage nogle noter.
- Er De kvalificeret til det? - Kvalificeret?
Professoren og jeg har arbejdet sammen i årevis.
- Jeg har en stærk ryg og kan ro. - Og en stærk trang til at flygte.
Hvem, mig? Jeg deserterer ikke. Jeg er tilfreds her om bord, sir.
- Meget vel. De får lov. - Tak.
Men bliv på stranden. De indfødte er kanibaler.
De spiser løgnere med samme ildhu, som de spiser hæderlige mænd.
- Sæt jollen i vandet. - Javel. Sæt jollen i vandet.
Skub fra!
Jeg ser ingen indfødte piger, der hungrer efter kærlighed.
Tag det roligt.
Ned, vi måtte ikke forlade stranden.
Hvem gør det?
Hallo!
- Skynd Dem og kom. - Hvad er det?
Se. En sti gennem junglen.
De har hele tiden villet flygte.
Er De med på ideen? Det er så nemt som ingenting.
Hvis det var, havde Nemo aldrig ladet os gå i land.
Glem ikke kanibalerne.
Glem kanibalerne. Det sagde han for at skræmme os.
Jeg kan heller ikke forlade professoren.
Det tænkte jeg nok.
Se mig, jeg kommer aldrig gennem junglen. De kan gå hurtigere alene.
- Jeg håber, De klarer den, Ned. - Det gør jeg.
Og jeg pudser hele flåden på Nemo.
Vi vil grine ad det her, når vi sidder med en drink i San Francisco.
Held og lykke, Ned.
Hils professoren mange gange.
Hov!
Vent på mig!
Hallo!
Vent på mig!
Hej!
Kanibaler! Hundrede af dem!
Kaptajn! Kaptajn!
- Snesevis af både! - Vi bliver angrebet!
Selvfølgelig gør vi det. I invaderede deres enemærker.
De er i deres gode ret til at invadere vores.
De kommer om bord. Giv mig en harpun i en fart!
Luk lugen!
Jeg giver ordrerne på denne båd, mr. Land!
- Hold afstand! - Javel.
- Det skal jeg se. - Det er utroligt.
Sådan kan man altså også undgå ubudne gæster.
En mild elektrisk udladning.
Ikke særlig gæstfrit, men ganske harmløst.
Apropos gæstfrihed, så har De misbrugt min for sidste gang.
Hvordan det?
De har ikke adlydt mine ordrer.
- Hvem, mig? - Jeg fortalte om fangers skæbne.
Men siden De insisterer på at blive behandlet som en,
har jeg intet andet valg.
- Sæt ham i forvaring. - Hvad går det nu ud på?
De forlod stranden i den hensigt at flygte.
Kun de indfødte tvang Dem tilbage.
- Det vil De fortryde. - Skibet runder forbjerget, sir.
Når vi er fri af revet, ser jeg til, at De ikke besværer mig mere.
Jeg skulle have taget kampen op med kanibalerne.
En fregat.
- En fregat? - Sæt ham i forvaring.
Før ham nedenunder.
Alle motorer i beredskab.
- Vi skal fri af revet. - Javel, sir.
Let skib og smid al ballast.
Gå nedenunder! Om lidt beskyder de os.
Javel.
- Slå bak for fuld kraft! - Som De vil, sir.
Luk mig ud... af dette blodbestænkte fangehul!
Professor! Professor!
- En fregat, professor. - En fregat?
Vi er næsten fri!
- Bemand de vandtætte døre. - Javel.
Bemand de vandtætte døre!
De lukker døren.
Vent!
- Vent! - Luk os ud!
Vent! Vi er herinde!
Vent!
Tag roret.
Hvor højt står vandet i maskinrummet?
Fem fod og stadigt stigende.
Knæk reserveakslen ud.
- Knæk reserveakslen ud! - Vi må bruge vægtstangskraft.
Før den tværskibs.
Sæt agterenden under lækken. Kom med taljen.
Fir den løse ende op.
Stram op.
Professor.
Se. Viserne bevæger sig ikke.
Vi er på for dybt vand.
- Vær klar med stivere! - Javel!
Stivere!
Stivere på plads, sir!
Bemand jeres poster! Start motorerne!
Luften bliver bedre nu, hvor ventilatorene kører igen.
- Går det? - Ja, tak. Meget bedre.
- Er vi holdt op med at synke? - Heldigvis.
Der er grænser for, hvor mennesket kan overleve.
Vi overskred dem med 5.000 fod.
Vi er dybere nede, end nogen nogensinde har været.
Kæmpeblæksprutte agterude, sir!
Katastrofefart, alle motorer!
- Den ramte os. Giv fuld strøm! - Javel.
- Lad op igen. - Alle elementer er udbrændt, sir.
Så må vi kæmpe på overfladen. Saml alt mandskab i bestiklukafet.
Javel.
Kast al ballast. Dykkerautomatik i opadgående position.
De kommer nu på klos hold af havets mest klæbrige dyr.
Hold afstand til sugekopperne.
De griber fat i alt, de kan nå, og holder en fast til døden.
Dens eneste sårbare sted er ret mellem øjnene.
40 fod og på vej op, sir.
Gør klar.
Hold afstand!
Hurtigt! Den forreste luge!
De og Deres mænd dækker styrbord! I kommer med mig!
Giv mig en harpun! Jeg nærmer mig den bagfra.
Bliv der!
Hold afstand!
Kast et jern mere over til mig!
Pas på!
Ræk mig Deres hånd!
Det var som... Er De hårdt såret, kammerat?
Hvad skete der?
Mr. Land.
De reddede mit liv.
Hvorfor?
Det er et godt spørgsmål.
Der er kun én ting at gøre,
når man har begået så stor en fejltagelse.
Hvad?
Drikke sig fuld.
Og piger jeg har haft kær, En aften som denne med månen i sky
En hval historie, og den er ganske sand
Det sværger jeg på min tatovering
Godt, du kan lide musikken. Vi har meget til fælles.
Tak, skat. Vil du ikke have en lille en?
Okay.
Hov! Har du lyst til en Flabellina oculina?
Jeg har prøvet dem. De er gode.
Var det noget?
Esmeralda, du er den eneste her om bord, som forstår mig.
Giv mig et kys.
Dine knurhår kildrer. Må jeg lige se dem.
Du trænger til at blive barberet. Du ligner snart Nemo.
Lad os tage den en gang til.
En gammel mand ved navn Nemo
Bespiste sit mandskab med orm og fisk
Ål til morgenmad
Slimet og kold på en bund af tang
De spiste af det vel vidende
Det ej var oksekød
De åd endog en blæksprutte
Der smagte lidt af rev
Ikke så højt, Ned.
Hun elsker Flabellinas oculinas.
Det glæder mig, at du ikke sidder i fangehullet mere.
Jeg kan bevæge mig frit omkring på skibet. Nemo er storsindet.
Professoren er også rigtig glad.
Det er første gang, Nemo har vist taknemlighed.
Vi vil ikke have hans taknemlighed!
Det er jo ganske forfærdeligt.
Hils og sig det fra os begge to.
Vil vi vel, Esmeralda?
Kom.
Jeg tager mig en lille lur. Læg du dig der.
Put dig nu godt. Du må ikke blive forkølet.
Godnat, Esmie.
Min tjener siger, De har taget min dagbog.
Må jeg spørge hvorfor?
Jeg fører ingen logbog på Nautilus,
og jeg var nysgerrig efter at læse Deres beretning om kæmpeblæksprutten.
Især om, hvordan jeg blev reddet på et hængende hår.
De betegner mr. Land som en helt taget ud af triviallitteraturen.
Kun, hvis De betragter Deres liv som trivielt.
Det tænkte jeg nok, De ville sige.
Han fortryder. Det samme ville jeg gøre, hvis jeg havde reddet ham.
Forskellen er bare, at jeg aldrig ville have forsøgt.
Han har en værdighed, De ikke længere besidder.
- Skal jeg fortælle Dem en ting? - Sig frem.
De protesterer for meget.
Jeg ved, De var dybt rørt over Neds gestus.
De vil bare ikke indrømme det.
De kan ikke bære at tro på menneskeheden,
for så vil grundlaget for hele Deres eksistens,
som bygger på had og hævngerrighed,
smuldre og blotlægge Deres livsløgn.
De er en slagen mand, der slås mod, hvad hans hjerte byder ham.
Og De er blåøjet, Professor.
Blåøjet?
Ja, De lader Dem for nemt påvirke af følelser...
enkeltstående gode gerninger frem for dårlige.
De forenkler tingene. Verden er mere kompleks.
Det gode er andet og mere end mr. Lands overilede heltedåd.
Det gode, han gør den ene dag, ødelægger han gerne den næste.
For at være til nytte må det gode være konstant.
Det må have styrke.
De søger det perfekte.
- Det finder De aldrig. - Jeg har fundet det.
Her. Det er verden udenfor, der er mangelfuld.
Hvis folkeslag og nationer havde den godhed, jeg taler om,
var jeg villig til at dele alt dette...
mine optegnelser, alt.
Har De overvejet at dele det?
Det er den eneste grund til, at De er i live i dag.
Fra De kom om bord på Nautilus,
håbede jeg, De var nøglen til en plan, jeg havde udtænkt.
Jeg havde tænkt at bruge Dem som emissær.
Men nu er jeg i tvivl.
- Fordi De ikke stoler på mig? - Nej!
Men De er en evig optimist.
Tror De da, de ville nedlægge våbnene og afskaffe slavelejrene?
Ja, jeg kan overtale dem. Lad mig forsøge.
Vi nærmer os Vulcania.
De skal se omfanget af de hemmeligheder,
for hvis skyld de jager mig.
Den viden, der kostede mine kæreste livet,
den magt, der stadig er min.
Energi nok til at løfte menneskeheden
fra Helvedes dyb og op i Himlen...
eller ødelægge den.
Da vil De måske ikke længere ønske at indgå en handel.
Det kan vi diskutere til den tid.
Vi har nået øen, sir.
- Hvorfor er vi standset? - Der er fregatter forude.
- Under hvilket flag? - De fører intet flag, sir.
Udmærket.
Der har De Deres svar, professor.
De styrker, de ville handle med, er faldet os i ryggen.
Deres entredivisioner er allerede gået i land.
Det er en mørk dag i historien, professor.
De er over tinden om en halv time, sir.
Snarere om 20 minutter.
Alt må tilintetgøres, inden de når til lagunen.
- Part til dykning! - Javel. Gør klar til dykning.
- Fuld kraft frem! - Klar til dykning.
Fire grader nedad.
- Stands motorerne! Bræk jollen ud. - Javel.
Hvorfor denne opstandelse, kaptajn?
- Hvad er det, professor? - Vi er ved basen.
Øen er omringet af fregatter.
- Fregatter? - Fregatter!
Skub fra.
- Hav alt parat om bord. - Javel.
I dækning!
Se! De kommer.
- Jeg viser dem, vi er her. - Nej, Ned, lad være!
Hej! Hej!
I deroppe, vi er venner!
Skyd ikke! Vi er venner, siger jeg!
Det var os, der smed flaskerne ud!
Hallo, vi er venner! Vi sendte flaskeposten!
Det er så takken for alt, hvad vi har gjort for dem.
Så var det Dem, der tilkaldte krigsskibene.
Nogen måtte jo slå et slag for frihed.
Vi gjorde, hvad vi mente var rigtigt.
Rigtigt? Fjolser!
Det kommer til at koste verden de største opdagelser gennem tiden.
Han er gået i land for at tilintetgøre alt.
Professor... Tilintetgøre alt?
Det lyder, som om han vil anbringe en bombe.
- Alle mand på deres post. - Alle mand på deres post.
Klargør motorerne. Forbered dykning.
Javel. Forbered dykning.
Skal jeg tage over?
Halv kraft frem.
Fire grader nedad.
Fuld kraft frem.
Dæmp motorerne.
Alle styreelementer otte grader nedad.
Hold roret fast.
Javel. Hold roret fast.
Kaptajn.
Nautilus går ned for sidste gang.
Vi forstår, sir. Vi står bag Dem.
Vent, jeg forstår det ikke. Hvad har det med os at gøre?
Jeg skal dø, og Nautilus skal dø sammen med mig.
- Professor? - Ja.
Om få minutter
vil en eksplosion, verden aldrig har set magen til,
tilintetgøre min ø og alle dens frembringelser for evigt.
Derfor har jeg ført Nautilus...
herned,
til dens sidste, dybe hvilested.
Her vil vi i det mindste dø i fred.
Lad enhver gå til sit kvarter og forblive der.
Hvorfor tager De os med ned?
- Lås dem inde i deres kvarter. - Javel. Før dem ud.
Jeg vil ikke dø. Lad ham ikke gøre det.
Jeg vil ikke være med til det her!
Det kan De ikke være bekendt, kaptajn.
Der står mere på spil her end blot vore liv.
De havde gjort drømmen om fremtiden til virkelighed.
Jeg beder Dem genoverveje det.
En magt større end min gør dette umuligt.
Men der er håb for fremtiden.
Når verden er rede
til en ny og bedre tilværelse,
vil alt dette en dag blive glemt...
når Gud finder, at tiden er inde.
Jeg beklager, Ned.
Giv ikke op! Vi er ikke med i denne selvmordspagt!
Luk ham inde i hans kahyt.
Jeg har overtaget skibet. Lad os komme ud herfra.
Vi er ved overfladen. Gør klar.
Lad os få jollen i vandet og komme af sted.
- Professor, hvor skal De hen? - Min dagbog.
- Øen springer i luften om lidt. - Jeg må have min dagbog med.
Skub fra.
Er han kommet noget til?
Vi glemte Esmie.
Esmeralda, kom her. Hurtigt!
Kom så.
Ned i båden, kom.
Der ryger den i luften!
Undskyld, jeg slog Dem ned, professor.
Der var ikke tid til at hente souvenirs.
Måske gjorde De menneskeheden en tjeneste, Ned.
Der er håb for fremtiden.
Og når verden er rede til en ny og bedre tilværelse,
vil alt dette en dag blive glemt...
når Gud finder, at tiden er inde.